Ела. - Мацуока? Нататък е…
Мацуока? Жълтите трябва да чакат ей там.
Да, знам. - Мацуока…
Той иска да е в твоя отбор. Наглеждай го.
Добре, нямам против. - Извинявай, че е толкова внезапно.
Мацуока! - Гледай да се постараеш.
О, не! Направо е бесен!
Не, не, не! Хич не е на добре.
Начало на играта!
Дали не ме изгониха от Toy Gun Gun?
АОХАРУ И ОРЪЖИЯТА
Червени, ще се разделим на два отряда.
Отряд А ще тръгне за флага, отряд Б ще ни защитава.
Разбрано! - Капитан Сагара…
Един пищи сякаш са го уцелили, а още не е излизал.
Добре ли е? - Хлапето от отбора на Мацуока ли?
Toy Gun Gun са достатъчно добри за турнира, нали?
Макар той да изглежда като аматьор… - Ти си Тачибана, нали?
Забавляваш ли се? - Да, много.
Няма смисъл да лъжеш. Станало ли е нещо?
Не съм виждала Мацуока по-гневен.
За всичко съм виновен аз. - Извинявай, не исках…
Виж, можеш да говориш с мен, ако искаш.
= Епизод 5 = "Не искам да напускам отбора!"
Ясно, ето какво си му направил.
Просто не се усетих. - Но това не значи ли…
Шокирах се.
Исках да стана по-добър, за да помогна на отбора в турнира.
Може би съм станал прекалено арогантен.
Но…
Исках да стоя до тях като техен равен!
Мислиш ли, че са ме взели само защото им трябва трети?
Е, това е добра възможност, нали?
Хайде да идем да видим как се справят те.
Следвай ме. Не стреляй, само гледай.
Добре…
Какво прави тя тук?
Добре ли сте? - Аз…
Толкова е готин… - Мацуока, какви ги вършиш?
Всъщност съм много нова. Не знам какво да правя.
Няма нищо. Никой не идва научен.
Отвсякъде сме обградени от трева.
Трудно ще открием враговете си тук.
Защо не следваш инструкциите ми засега?
Добре! - Остани тук.
Веднага ще ти доведа противник.
Когато го забележиш, успокой се и стреляй.
Наистина ли ще доведе някого?
Наистина дойде един! И е застанал точно където трябва!
Шанс!
Уцелен!
Успях! Първият ми удар! Благодаря ти!
Браво на моето котенце! - Котенце?
Чувстваш се яко, когато успееш, а? - Точно!
Мацуока гледа да помага на всичките си съотборници.
И някои от тях ги сваля…
Много се изненадах, когато чух, че е хост.
За хостовете е важно да разбират
реакциите на клиентите си, нали?
Използва това си умение в играта.
Силата да виждаш и да разбираш…
Той е първокласен водач.
И… - Цели се в Мацуока!
Внимавай! - Уцелен.
Мацуока винаги бива защитаван
от изкусния Юкимура.
Колко възможности…
Играта им е толкова хипнотизираща. Нали?
Всъщност… Чух ги да си говорят по време на почивката.
Тоалетната… - О, стига де…
Просто престани да следваш Тачибана.
Как може да е толкова бърз, по дяволите?
Излита веднага щом почнем! - Ти и аз ще се оправим и сами.
Невъзможно! - Какво става?
Просто няма как да го контролираме.
Дори по теб стреля, а си му съотборник.
Да го контролираме?
Опитвам се да му помогна да види силните си страни.
Знам, че така ще му е по-забавно.
Просто още не осъзнава в какво е по-силен.
Защо ти пука толкова? Да не би всъщност…
Има го и това…
Но и възлагам големи надежди на него. Нали сме приятели.
Мацуока…
В следващата игра ще мълчиш и ще ме следваш.
Но… това значи… че го е направил заради мен?
А аз не знаех какво правят,
за да ми помагат…
Но може да не съм забелязала,
защото просто се спусках сляпо напред.
Нищо не виждах и нищо не съм разбрала.
Наговорих им ужасни неща. Аз…
Май не си за моя отбор.
Ужасно съжалявам!
Стани, Тачибана, всички зяпат.
Докато бях с другия отбор, осъзнах колко невероятни сте вие.
Разбирам какъв идиот съм бил
и едва ли съм в позиция да го казвам, но…
Но…
Искам да остана ваш съотборник!
Тачибана… - Вдигни глава.
Идиот такъв!
Как можа да коленичиш пред всички тези хора?
Знаеш ли какъв срам берем?!
Аз трябва да съжалявам.
Мацуока! - Хайде, не ми реви. Нали си мъж.
Ти самият се държа детински, Матсун. - Млъкни!
Просто Тачибана е нацелил
грешната струна, струва ми се.
Каквото и да съм казал, още вярвам, че си те бива.
Малко си безразсъден, но си бърз.
Усетът ти към битката е по-голям от опита и познанията.
Имаш инстинкти на диво животно.
Не направи много, но пък, сериозно, името Гоемон…
Казах ти да не се смееш! - Човече, свалям ти шапка!
Нямаш правото да се подиграваш!
Все пак се радвам.
Макар и вече възрастни, те се държат детински
и невинаги казват каквото искат.
Но се радвам, че съм в техния отбор.
Капитан Сагара! Благодаря ти за всичко!
На колене?! - Сега вече помъдрях!
Ще дам всичко от себе си на турнира.
Мисля, че вече започвам да разбирам защо си им.
Жалко, че мен няма как да ме допуснат.
Че защо? Ти си много силна.
Не знаеш ли? Toy Gun Gun не допускат момичета.
Не беше ли супер, а? - Беше забавно.
Може би Мидори ще се съгласи сега.
Фуджимон, оценявам това, но не можем да се возим заедно.
Не е позволено. Спазвай законите. - Прав си…
Не ми прави мили очички. - Не е позволено значи, а?
Но ако не сме точно заедно…
Това не може да е незаконно!
Това… - Мидори, виж!
С това ще те заведа на турнира! Да вървим!
Фуджимон…
С това можеш да возиш до 120 килограма…
Но не позволяват да возиш хора. - Какво? Сериозно ли?
Добър опит.
Турнирът, а? Дали и той ще бъде там?
Турнирът за определяне на най-добрия отбор в Япония,
"Топ Гън", започва след 3 дни.
Много се вълнувам за това, но…
Toy Gun Gun не допускат момичета.
Съжалявам, но в отбора ми не може да има момичета.
Наистина го спомена и преди.
Какво да правя?
Добре, стига тичане за днес.
Боже, Матсун, прекалено си добър като за хост.
Мен ме боли абсолютно всичко.
Рано е за оплаквания, Юкки. Скоро започва бойната тренировка.
Какво? Нали не искаш да ходим на терена още сега?
Няма да губим време да пътуваме до там,
затова ще използваме градината на "Цукиширо".
Не, не, не! Знам в какво си я превърнал тая градина,
но така ще притесним съседите. Не можем да стреляме.
Запознат съм, та затова…
Ще използваме тези. - Отврат, водни пистолетчета.
Домакинът вече ми даде позволение.
Ама аз не искам! Капнал съм. Тачибана, кажи му.
Тачибана? - О, извинявай.
Какво ми блуждаеш? Измори ли се?
Не, тичам три пъти повече всяка сутрин, така че…
Юкимура, защо се потиш така?
Още един откаченяк!
Харесва ми този дух, Хотару! Ако имаш още енергия, остани с Юкки.
Загубилият ще сготви на останалите. - Двама срещу един?
Не е ли малко нечестно? - Предизвикателство е!
Аз не тренирам като вас!
Я се виж себе си, Юкки, да се изморяваш още сега! Жалко!
Ще бъдеш безполезен в битка.
Това вече ме дразни.
Просто не се наспах, защото гоня краен срок.
Няма да съм по-мил дори да сме двама на един.
По-добре не си търси извинения после, откаченяко.
На теб щом извинението ти е липса на сън…
Да те видим. Хубаво ще те полея.
Да ти се връща, Матсун. - Бих искал да се пробваш.
Хотару, нещо си се намусил. Не се включваш.
О, да, прекарвам си чудесно. - Що за отговор?
Какво да правя? Все си мисля за думите на Сагара.
Без момичета? Защо? - Не знам подробностите.
Преди имаха в отбора, но на турнира се случило нещо.
Но това…
Ако разберат, че съм момиче,
дали ще ме изгонят завинаги?
По-весело, Хотару. - Къде се целиш?!
Подмокрил си се!
Обяснете ми правилата. - Добре, Хотару, само спокойно.
Правилата са същите като в нормална игра.
Уцелен си, ако някой успее да те намокри.
Пистолетите не издават шум, няма куршуми,
така че съседите няма да мрънкат. - Така е.
Но понеже наближава турнирът, добавям още едно правило.
Ново правило? - Позволен е физическият контакт.
Физически контакт? - Да.
Обикновено е против правилата да докосваш опонент.
Често довежда до проблеми.
Само че в турнира са позволени ръкопашни схватки
и за двата отбора.
Стреляй и по двама ни!
Не може да има такава схватка, ако не си се приближил.
Можеш да използваш всякакви движения, но застрелят ли те, напускаш играта.
Ръкопашните рядко се случват,
но някои са готови на всичко за победа.
Трябва да сме готови и за това.
Ще е като в истинска битка.
Добре, ще играем 15 минути.
Ако ме пипнете, печелите вие.
Ако се провалите, печеля аз.
Бройте до 20, преди да влезете. Аз тръгвам първи.
Ясно.
Честно казано, не искам да губя.
Не искам да ме спъваш, затова трябва да те питам.
Случило ли се е нещо?
Знаех си, надушил е нещо.
Като се тормозя сама, нищо няма да постигна.
Тогава…
Всъщност…
Мацуока не харесва ли момичета?
Какво? - Какво, какво?
Дали не ни измами, като каза, че харесва момичета по шорти?
Може би се е правил през цялото време?
Способен ли е на това? - Не, не!
Не се изразих правилно! Капитан Сагара ми каза онзи ден,
че в нашия отбор не може да има момичета.
Но преди имало, та се чудех защо сега е така.
Аха! Защото… - Хей!
Минаха 20 секунди.
Да свършваме, преди да е залязло слънцето.
Да вървим. - Добре…
Ще ти кажа по време на играта.
Сагара е права. Преди време имахме едно момиче.
Беше още когато започвахме.
Не играеше лошо и много се пазеше.
Но беше жестоко.
Начинът, по който се отнасяха с нея и как я преследваха.
Все едно се опитваха да я убият.
И…
Недейте!
Случи се точно пред Матсун и той нямаше какво да стори.
Тя напусна веднага след това.
Можеше да обвини Матсун, задето я е поканил, но не го направи.
Това го нарани много повече.
Той просто не иска някое момиче да пострада.
Значи затова… - Да.
Виновникът за случилото се ще бъде на турнира.
Внимавай!
Тачибана, остави това на мен. Ти обикаляй.
Какво? Но… - Просто върви.
Бавничко!
Доста сдържано. Няма ли да бягаш?
Моя грешка. Не можеш да избягаш.
Краката ти са като от желе. - И какво?
Трябва да работиш върху гаднярското си излъчване.
Спри да се държиш като садист, всички те знаем като мазохист.
Не мога да понасям…
Това Юкимура ли беше? Сигурно са се намерили.
Това с момичето сигурно доста е травмирало Мацуока.
Заслужава ли си да остана
и да го мамя така?
Чувството ми за справедливост не би ми го позволило.
Значи трябва да им кажа истината.
Не. Не, не и не!
Не искам да напускам отбора. Какво да правя?
Какво ти става?
Толкова отчаяно ли искаш да умреш?
Превод: GFotaku Редакция: mrnkaloto
Eastern Spirit ® 2015
Не знаех, че момичета не се допускат заради това.
Какво да правя? - Какво има, Хотару?
Странен си. - Не, добре съм. Всъщност…
Нещо си бледичък.
Ами, Toy Gun Gun… Тоест, аз всъщност съм…
Сетих се! Сигурно си гладен! Хлебче с червен боб?
Не, аз… Следва: "Бурята приближава".
Има и пъпешов хляб. - Добре, ще си взема…